Az Egyháztörténeti Szemle alapítói: Balogh Judit, Dienes Dénes és Fazekas Csaba Felelős kiadó: Prof. dr. habil. Dienes Dénes Felelős szerkesztő: Prof. dr. habil. Balogh Judit Kiadó: Sárospataki Református Kollégium Tudományos Gyűjteményei (2000-2025.06.30) Tiszáninneni Református Egyházkerület Tudományos Gyűjteményei (2025.07.01-től) A kiadó székhelye: 3950 – Sárospatak, Rákóczi u. 1.; tel.: +36-47-314-738; tel/fax.: +36-47-311-057 E-mail: reftud@iif.hu E-mail: mail@egyhaztortenetiszemle.hu Technikai szerkesztés és kivitelezés: James D. Doepp; Tímári István, Fazekas Csaba, 2020/3 számtól: Varga István - vargaijanos@gmail.com Honlap: Varga Webkiadó Nyelvi lektor: Kapusi Angéla kapusi.angela@gmail.com Angol fordítás: Bakonyi-Tánczos Vera https://www.fordit.hu/fordito/Bakonyi-Tanczos-Vera/ ISSN 1585-7476 (print) ISSN 1587-026X (online) ISSN-L 1585-7476 (Linking ISSN) Nyomda: Maxima Cs-A Kft. Nyomdaüzeme, Miskolc. Felelős vezető: Kundráth Csilla Címlapterv: James D. Doepp. Jelmondat: „Hogy Krisztus az Ő egyházát juttassa megszentelt és örök egyetértésre.” (Philip Melanchton) Első évfolyam: 2000. Megjelenés: Évente 2 füzetben (2000-2007 között), évente 4 füzetben (2008-tól), lapszámonként 400 példányban; valamint az interneten: https://egyhaztortenetiszemle.hu Az Egyháztörténeti Szemle megrendelhető a szerkesztőség címén. Publikációs kör: Egyháztörténet, vallástörténet, egyházi intézmények, személyek története, a vallásosság, az állam-egyház viszony magyar és egyetemes történeti kérdései különböző korokban. Az Egyháztörténeti Szemle nem fogad be másodközléseket. Rovatok: tanulmányok, közlemények, dokumentumok, a katedráról, kalászatok, recenziók, beszámolók, vita. Recenziók: A publikációs körbe tartozó kiadványokat a szerkesztőség címén várjuk. (Ismertetési kötelezettség vállalása nélkül.) Az Egyháztörténeti Szemle folyóirat CrossRef DOI regisztrációs száma 10.54231 amelyet a 2021/4 számtól használunk. A 2021/4 számtól minden cikket feltöltünk a REAL - az MTA könyvtárának Repozitóriumába. 2023.06.07-től az ErihPlus indexálja az Egyháztörténeti Szemlét. A Sherpa Romeo és a DOAJ a 2021/4. számtól arhiválja az Egyháztörténeti Szemle összes publikációját. A 2024/4 számtól kezdődően minden évben a 4. számot angolul adjuk ki.
Tiszáninneni Református Egyházkerület Tudományos Gyűjteményei
A szerző(k) fenntartják a művük szerzői jogait. Az Egyháztörténeti Szemle nem korlátozza a szerzők jogait, hogy a kézirataikat, vagy kéziratváltozataikat preprint szervereken, vagy más tárhelyen elhelyezzék. Ez az alábbi formátumokra általánosan vonatkozik. Beküldött verzió Elfogadott verzió (Szerző által elfogadott kézirat) Közzetett verzió (Rekord verziója)
Református gyülekezetek az első világháború sodrában
Copyright (c) 2025 Rada János (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Medgyesy S. Norbert: A gyógyulás helye. Szent Vitus hazai tisztelete, Velem-Szentvid története, áhítatformái és a perenyeiek fogadalmi zarándoklata
Copyright (c) 2025 Gulyás Kristóf (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Mártírok, hitehagyók, emigránsok: A gályarabperek evangélikus vádlottjai
A gályarabperek által kiváltott evangélikus emigrációról fennmaradt források nagy népmozgásra utalnak. A menekültek ellátása és integrálása jelentős erőforrásokat kötött le, jelenlétük meghatározó volt a nyilvános kommunikációban, és a sikeresen integrálódott szakemberek tartós szociális hálózatokat építettek ki. A magyarországi emigránsok igen hatásosan kommunikáltak és sikeresen játszották el a hangos kisebbség szerepét. Az emigráció kedvelt műfaja a prozopográfiai szempontból igen jelentős forrásértékkel bíró alkalmi nyomtatvány, a másik gyakori megnyilatkozási forma pedig a vitairat. Az emigránsok többsége ugyan 1681 után hazatért Magyarországra, de néhány év alatt sokan gyökeret vertek, egzisztenciát teremtettek maguknak idegen földön. A külföldön sikeresen integrálódott magyarországi teológusoknak jutott a patrónusi és hídszerep, hogy ösztöndíjakkal és kapcsolatrendszerrel támogassák a következő peregrinusgenerációkat. A Németországban maradt emigránsok közvetítőként kulcsszerepet játszottak a könyvek forgalmában és az új eszmei irányzatok magyarországi befogadásában.
Copyright (c) 2025 Csepregi Zoltán (Szerző); Bakonyi-Tánczos Vera (Fordító) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A pécsi püspökség egyházszervezési intézkedései a szlavóniai plébániák adminisztrációjával kapcsolatban az 1730-1740-es években
A 18. század első fele katolikus egyháztörténeti szempontból átmeneti korszaknak számít. A püspökök fokozatosan építették ki és alakították újjá az egyházigazgatást, szervezték meg és vették át a plébániák adminisztrálását. Ezzel párhuzamosan veszített pozíciókat az a ferences rend, amelynek szerzetesei a visszafoglaló háborúkat követően is folytatták az egyházi tevékenységüket. Az egyházmegyei papképzés beindulásának köszönhetően évről évre bocsátották ki a szemináriumok a klerikusokat, így a püspökségek egyre nagyobb számban tudtak saját hatáskörében papokat beiktatni, és ezzel párhuzamosan a szerzeteseket a plébániákról kiszorítani. Ennek következtében a püspökök érvényesíteni tudták integrációs törekvéseiket, ami leginkább az intézmény homogenizációjával járt együtt. A tanulmány ezt a folyamatot a pécsi püspökségre vetítve vizsgálja. A pécsi püspökség és a boszniai ferencesek között polémia alakult ki az 1740-es években a szlavóniai plébániák joghatósága kapcsán. A vitába bekapcsolódtak a kormányszervek és az uralkodó is, majd ez 1746-1747-ben egy részletes vizsgálattal zárult. A tanulmány a forrásokat analizálva veszi számba és értékeli az egyes eseményeket, külön hangsúlyt helyezve a két fél érvrendszerére, valamint a személyi, hivatali változásokra.
Copyright (c) 2025 Gőzsy Zoltán, Lovaš Eldina (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A mártírium költői ábrázolása a 17. századi (1680–1700) debreceni neolatin gyászversgyűjteményekben
A tanulmány első részében a korszakban megjelent fontosabb hazai mártirológiai kiadványok mártír- és mártíriumfogalmait tekintem át azokra a kérdésekre keresve a választ, hogy milyen tényezők teljesülése esetén tartottak valakit igaz mártírnak, hogy a mártíriumnak elengedhetetlen feltétele volt-e a tulajdonképpeni vértanúság, azaz a halál, és hogy mindezek függvényében a debreceni közösségi vezetők (lelkészek, tanárok) halála értelmezhető-e mártíromságként. A második egységben a mitizálásról lesz szó, amely a 16–17. századi magyarországi irodalomban bevett gyakorlatnak számított, az alkalmi költészet mellett a prózai műfajokban, a fejedelemtükrökben és a halotti beszédekben is kimutatható a használata. Néhány hazai vonatkozású, mártír tematikát is érintő munkából hozott példával szeretném szemléltetni, hogy a korabeli szerzők milyen változatos bibliai és antik mitológiai képeket használtak mártirológiai jelentésben. A harmadik részben pedig a 17. század végi Debrecenben kinyomtatott neolatin halotti versgyűjteményekben megjelenő, az elhunyt személyeket jelölő mitikus alakokkal foglalkozok, megkísérelem azokat implicit jelentéseik felől nézve mártirológiai szempontból értelmezni. Elemzésemmel arra szeretnék rámutatni, hogy az ilyesféle mártirológiai jelentéssel bíró mitológiai képek a laudációs apoteózis részeként, vagyis a búcsúztatottak mártírként való ábrázolásának tipikus poétikai-retorikai eszközeiként a 17. századi debreceni neolatin halotti költészetben is regisztrálhatók.
Copyright (c) 2023 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Viták az Erdélyi Római Katolikus Státus eredetéről és hatásköréről a dualizmus korában
Az Erdélyi Római Katolikus Státus létjogosultságát az impérium-váltás után több román szerző is megkérdőjelezi, ami utóbb alapul szolgál a sok évszázados intézmény felszámolására. Gyakori hivatkozási alap számukra két dualizmus kori magyar szerző írása. Közülük időben az első Csorba Ferenc 1891-es Az erdélyi katholikus autonómiáról című cikke. Ugyanez elmondható Forster Gyula: A Katolikus autonómiárólcímű több részben megjelent 1897-es nagy tanulmányáról is. Előbbi születésének fő oka egy korabeli vita volt, mely az erdélyi katolikus középiskolák kapcsán robbant ki. Ennek fő kérdése az volt, hogy a Vallás és Közoktatási Minisztérium, avagy az Erdélyi Római Katolikus Státus gyakoroljon-e bizonyos jogokat felettük. Forster írása nem foglalkozik az iskolák kérdésével, sokkal inkább a főkegyúri jog gyakorlásának és az egyházi vagyon Státus általi kezelésének problémájával. Figyelembe kell vennünk, hogy az egyházpolitikai viták épp csak lezárultak. Másfelől a II. Országos Autonómia Kongresszus idején járunk, amikor egy – az egész országra kiterjedő – katolikus autonómia-szervezet létrehozásán dolgoznak, amely a tervek szerint Erdélyt is magában foglalja. Tanulmányunkban arra a kérdésre keressük a választ, hogy a fenti két szerző érvelése miért és mennyiben teremthetett alapot a későbbiekben a Státust kritizáló román szerzőknek az I. világháború után.
A tanulmány Bethlen Gábor erdélyi fejedelem egyházpolitikájának az elemeit vizsgálja. Bethlen Gábort a történeti hagyomány „református fejedelem”-ként és a kora újkori vallási türelem példájaként tartja számon. A tanulmány ennek a vállalt református identitásnak a gyökereit és a kálvinista állam létrehozásának a tervét vizsgálja meg. Külön kitér Bethlen Gábor szoros kapcsolatára Heidelberggel, és bemutatja azt, hogy milyen módon és mennyiben lett ez a kis kálvinista állam Bethlen Gábor számára mintává, mégpedig olyan mintává, ami az építkezéseiben is megjelent. Emellett kitér a tanulmány arra is, hogy melyek voltak Bethlen Gábor egyházpolitikájának azok az elemei, amik nehezítették a református állam megvalósításának a tervét, és hogy mi lett ennek a hosszú távú következménye.
Copyright (c) 2021 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Özvegy Mágócsy Gáspárné ügye a leleszi konvent előtt
Mágócsy Gáspár magyar mágnás végrendeletében a legnagyobb alapossággal igyekezett örökségül hagyni ingatlanainak, vagyonának sorsát. A Magyar Királyság északkeleti felén található jelentős földjeiről is igyekezett valamennyi rokonának földet hagyni. Saját gyermekei nélkül vagyonának nagy része az unokaöccséhez és a család többi tagjához került. Özvegyére, Horváth Annára hagyott néhány falut és várost jövedelmeivel, kastélyaival és házaival. Unokaöccsei, ifj. Mágócsy Gáspár és Mágócsy Ferenc volt az elsődleges örököse. Azonban kiskorúak voltak, ezért gyámra volt szükségük. Mágócsy Gáspár Rákóczi Zsigmondot, Szerencs ambiciózus urát választotta gyámul. Rákóczi, hogy megerősítse pozícióját, feleségül vette gondozottjai édesanyját, Alaghy Juditot. Ennek és a végrendelet ellenére Mágócsy halála után konfliktus alakult ki Rákóczi és a mágnás özvegye, Horváth Anna között az örökség miatt. Az özvegy lemondott az általa örökölt földrészekről és vagyonból, hogy szövetséget kössön Rákóczi ellen, aki meglehetősen agresszív nyomást gyakorolt ​​az özvegyre. Anna ezekből a földekből pénzt keresett, vagy más nemes uraknak ajándékozta szolgálataikért. Rákóczinak sikerült Annát megfosztania az örökség nagy részétől, így elkeseredettségében a leleszi kongresszuson próbált igazságot találni, ahol panaszait és sérelmeit regisztrálták. Horváth Anna azonban nem tudott jó benyomást tenni a kongresszusra. A kérelmeit rosszul fogadták, és a kísérlet kudarcot vallott. Rákóczi Zsigmond az örökség nagy részét sikeresen átvette.
Copyright (c) 2022 Kiss Lajos (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Az egyház önértelmezése politikai határhelyzetben. Gondolatok a protestáns teológia példáján a náci Németországban
Tanulmányomban három kérdést teszek föl, melyeket két olyan nyilvános felszólaláson keresztül közelítek meg, amik a kortárs teológiai reflexiók történelmi válsághelyzet idején, 1933 tavaszán Németországban: Hogyan viszonyul az egyház az aktuálpolitikához? Teológiai szempontból hogyan határozható meg a politikai határhelyzet fogalma? Mit jelent az egyház kritikai funkciója? Először kontextualizálom Bonhoeffer és Bultmann beszédeit, majd egy összegző áttekintésben mutatom meg a gondolatmenetek szerkezetét. Az elemzés arra a megállapításra jut, hogy mindkét szerző hitvallási helyzetként értelmezi az adott jelent, melynek teológiai kiindulópontját az állam deifikációja képezi. E kereten belül reagálnak mindketten az árjaparagrafusra, és nemcsak a megkeresztelt zsidók érdekében szólalnak föl, hanem vallási hovatartozástól függetlenül kiállnak minden zsidó származású honfitársukért. A dolgozat az aktivizmus lehetőségének kérdése kapcsán mutat föl lényegi különbséget a helyzetelemzések között.
Copyright (c) 2023 Horváth Orsolya (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Karl Barth (1886-1968) 1936. évi mag yarországi látogatása nem teológiai légüres tér-ben ment végbe, mert a református teológiai gondolkodást megújító tanítása már is-mert volt Mag yarországon és Erdélyben, sőt annak recepciója is elkezdődött az 1930-as évek elején. A Sárospataki Teológiai Főiskola tiszteletbeli tanárává választotta, s a jeles svájci teológus, nyilvánvalóan a Barmeni Hitvallás megszületésének történelmi helyzetére utalva, székfoglaló előadását az állam és az eg yház viszonyának összefüggé-seit elemezve tartotta meg. Előadásának címe – Népeg yház, szabad eg yház, hitvalló eg yház – már jelezte, hog y Barth látásában az eg yház, az államhoz való viszonyát te-kintve, lényegében ezt a háromféle alakot öltheti. Azt is hangsúlyozta, hog y az eg yház viszonyát az államhoz mindig az utóbbinak magatartása határozza meg. Az eg yház válaszol az állam elhatározó lépéseire, s ez a válasz feltétlenül lényegéből fakadó kell, hog y leg yen, tehát küldetésére nézve és a Krisztushoz való viszonya összefüggésében lehet helyes.
„az igaz hitre vezérlő Szent lelkit adja neked írette.” Kísérlet a kisvárdai viszonyok árnyalására
A tanulmány a magyar reformáció egyik legjelentősebb védőnőjének, Várday Katának az életrajzát vizsgálja, tekintettel a reformáció folyamatára, és ezzel együtt a kisvárdai templom reformációjára. A kérdéssel eddig foglalkozó történetírással ellentétben – Ipolyi Arnold disszertációja alapján, annak paradigmáit elfogadva – úgy gondolom, hogy Várday Kata gyermekkora óta a református hitben nőtt fel. Ugyanakkor a kisvárdai egyház reformációját is vizsgálom: A korábbi szakirodalom ennek dátumát – elfogadva Ipolyi, véleményem szerint tényekkel nem kellően alátámasztott feltételezését – 1605-re, Várday Kata feltételezett megtérésének keltezésére teszi. Ezzel szemben azt állítom, hogy a késő-középkori – kora újkori kisvárdai egyház szerves folyamatban fogadta el a reformáció evangélikus, majd református tanításait.
Béldi Pálné Bikali Vitéz Zsuzsanna, a 17. század második felének kalandos életű református erdélyi nemesasszonya
A tanulmány egy 17. századi erdélyi református nemesasszony pályáját mutatja be. Vitéz Zsuzsanna Apafi Mihály erdélyi fejedelemsége alatt élte felnőtt életét, és a korszak egyik legnagyobb birtokosának, az ország generálisának, uzoni Béldi Pálnak a felesége volt. A dolgozat azt mutatja be, hogy a források szerint okos és kreatív asszony hogyan próbált megfelelni a kor által megszabott női szerepeknek és a sajátos élethelyzete miatt hogyan tágította ki azok kereteit. A kora újkor magyarországi és erdélyi nemesasszonyai a gyakori háborúk miatt gyakran kényszerültek normaszegésekre, gyakran volt szükség arra, hogy a klasszikus férfi feladatokat átvegyék. Zsuzsanna is férje gyakori távollétei miatt kényszerült arra, hogy a birtok igazgatása mellett férfiakkal tárgyaljon, levelezzen, a hatalmas méretű birtokok megtartása érdekében cselekedjen, akár pereskedjen is. A tanulmány elsősorban a nemesasszony levelezésének az elemzésével, a korra vonatkozó emlékiratok, levelezések vizsgálata révén mutatja be, hogy a normasértőként megjelenő asszony valójában nem tekinthető önállóságra törekvő nőnek. A férj sorsában való osztozás, a férj kívánságainak maradéktalan követése vezetett oda, hogy a feleségként jól teljesítő Zsuzsanna anyaként nem tudta betölteni a számára megszabott szerepet. A mindennapjaiban annyira magáévá tette a sokszor távol lévő férj céljait, hogy a hatalmas birtok megtartásának küzdelmei és a férjével való szolidaritás vállalása tette őt a kortársak szemében szokatlanul erős, kreatív és önálló nővé.
Copyright (c) 2021 Balogh Judit (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Egyház és hatalom viszonya az ókortól napjainkig
E számunk első négy tanulmánya előadás formájában elhangzott 2022.11.11-én a Károli Gáspár Református Egyetemen a Magyar Történelmi Társulat Egyháztörténeti Tagozata és a Károli Gáspár Református Egyetem Bölcsészet- és Társadalomtudományi Kara által közösen szervezett Egyház és hatalom viszonya az ókortól napjainkig című konferencián. A konferencia szervezői: Horváth Emőke, Sarnyai Csaba Máté és Vassányi Miklós Időpont: 2022. november 11., péntek Helyszín: KRE Rektori Hivatal, Szivarterem (1088 Budapest, Reviczky utca 6.) Dékáni köszöntő: Dr. habil. Horváth Géza, KRE BTK Dékán Elnöki köszöntő: Prof.dr. Hermann Róbert, a MTT elnöke A konferencia előadói: Vassányi Miklós, Bubnó Hedvig, Balogh Judit, Sarnyai Csaba Máté – Puchinger Noémi, Horváth Orsolya,Dienes Dénes, Horváth Emőke, Máté-Tóth András.
Hagyomány – Identitás – Történelem 2022. Szerk.: Kiss Réka – Lányi Gábor, Reformáció Öröksége (10) Károli Gáspár Református Egyetem, Hittudományi Kar, Egyháztörténeti Kutatóintézet
Copyright (c) 2024 Bíró Endre (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A felső-magyarországi grófok, bárók, mágnások, vármegyék és szabad királyi városok képviselői nyilvánosan deklarálták az evangélikus kollégium megalapítását Kassán 1665. november 18-án. Több ok miatt Eperjes szabad királyi várost választották, amely számos tekintetben a legjobb feltételeket kínálta a leendő intézmény számára. A hat felső-magyarországi szabad királyi város közül Kassa és Eperjes erős, korszerű erődítménnyel rendelkezett, de Eperjesen kizárólag az evangélikus egyház működött. Tekintettel a város nemzetiségi viszonyaira, a leendő diákok könnyen el tudták sajátítani mind a német, mind a szlovák vagy a magyar nyelvet. Nem volt érdektelen az sem, hogy a városi tanács a kollégium alapítását erőteljesen támogatta, és kész volt nemcsak alkalmas helyet kínálni számára, hanem finanszírozni is akarta a kiadások jelentős részét. A kollégiumot az evangélikus nemesség és az eperjesi vezető polgárok, valamint a bányavárosok és a szepességi városok polgáraiból szervezett testület irányította. Igen fontos volt, hogy a gimnáziumi tananyag mellett teológiai képzést is kínált az iskola, biztosítva ezzel századokon át a hazai evangélikus lelkészképzés lehetőségét.
Copyright (c) 2024 Kónya Péter (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A Dunántúli Református Egyházkerület közoktatás-politikája az 1940-es évek első felében
Átfogó kutatásunkban a Horthy-korszak református közoktatás-politikáját elemezzük egyházkerületi közgyűlési jegyzőkönyvek alapján. A református egyház önkormányzati rendszerének köszönhetően az egyházkerületek fontos ágensei maradtak a központi szervek mellett a református oktatáspolitikának, az országos szintű döntések is bevonásukkal születtek. Érdemes tehát a regionális sajátosságokra rámutatni. A jelen tanulmány a Dunántúli Egyházkerülettel foglalkozik. Kérdéseink: 1. Hogyan reagált az egyházkerület az állami oktatáspolitika törekvéseire, intézkedéseire? 2. Milyen oktatáspolitikai irányelveket fogalmazott meg ő maga? 3. Milyen lépéseket tett az iskolái megerősítése, az oktatás színvonalának javítása/stabilizálása érdekében;? 4. Az iskolai vallásoktatás terén milyen változások születtek? A népoktatás területén két fő kérdés foglalkoztatta az egyházkerületet az 1940-es évek első felében: az ún. törpeiskolák megtartása, valamint a nyolcosztályos rendszerre történő áttérés megvalósítása. Utóbbi esetében eltérő nézetek is megjelentek: a visszacsatolt egyházmegyék területén már kialakították a nyolcéves formát, ezért ezek inkább tartalmi kérdéseket vetettek fel. A törpeiskolák kapcsán az átadás elkerülése különféle megoldási javaslatokat szült: családok betelepítése, lelkésztanító alkalmazása, az iskola előkészítővé tétele a lelkész oktatása mellett. A fejlesztések ebben az egyházkerületben is leginkább a középfokot, a középiskolákat érintették. A felekezeti fenntartók új iskolatípusokat indítottak, ami a szakképzés irányába történő bővítés célját tükrözi: Pápán kereskedelmi középiskola működött, Csurgón pedig mezőgazdasági. Révkomáromban a koedukált helyett férfi tanítóképző indult. Az állami oktatási törvények esetén az egyházkerület a végrehajtás mikéntjével foglalkozott. Igyekezett alkalmazkodni, valamint élni a jogszabályok adta lehetőségekkel. Az egyházkerület az állam partnerének tekintette magát, az egymásrautaltságot hangsúlyozta. Az iskolai vallásoktatás kérdése, megújítása ezen egyházkerületben kevésbé került elő.
Copyright (c) 2024 Rébay Magdolna (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A cikk egy rövid összefoglalása a protestáns reformáció eszméi itáliai megjelenésének, elterjedésének, visszahúzódásának majd eltűnésének a 16. században. Áttekinti a kapcsolódó itáliai szellemi áramlatokat, megmutatja az érintett területeket, végighalad a vonatkozó olasz szakirodalom által követett korszakoláson, ismertet számadatokat, bemutatja a legjelentősebb érintett csoportokat és közösségeket, valamint röviden ismerteti a bibliafordításokat és a két legjelentősebb művet, melyek az itáliai protestáns reformációhoz köthetők.
Copyright (c) 2024 https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Harsányi Pál a reformkori egyházpolitikában
Harsányi Pál pesti ügyvéd volt, az 1830–1840-es években sokoldalú közéleti tevékenységet is folytatott. Voltak szépirodalmi kísérletei, dolgozott folyóirat-szerkesztőként, több országgyűlésen is részt vett. Az ún. magyarországi „reformkor” második vonalbeli közszereplő értelmiségijének számított. Már fiatalon a liberális eszmék vonzáskörébe került, személyes kapcsolatokat épített ki az ellenzéken belül. Református családból származott, részben ezzel függ össze, hogy különös érdeklődést tanúsított a kor heves egyházpolitikai vitái iránt. A vegyes házasságok szabályozása ügyében a szabadelvű ellenzék törvénysértéssel és intoleranciával vádolta a katolikus püspököket. Harsányi Pál nyilvános beszédeiben és egy kéziratban terjedt tanulmányában határozottan kiállt az egyházak egyenjogúsága és az állam–egyház szétválasztása mellett, valamint követelte a katolikus egyház középkori kiváltságainak felszámolását. Mindeközben feltételezhető, hogy Harsányi a Habsburg Birodalom titkosszolgálatának ügynöke volt, és bizalmas jelentéseket írt a kortársairól. A tanulmány végén az ezzel kapcsolatos hipotézisek összefoglalása olvasható.
Copyright (c) 2024 Fazekas Csaba (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
„Ezzel az intézettel… egy minden viharral bátran szembenéző, erős fellegvárat kívántam alkotni…” A Pius Gimnázium története 1912–1948
A recenzió Somodi Imre kötetét mutatja be, amely a Pécsett 1912 és 1948 fennállt és működött Pius Gimnázium történetét dolgozta fel. A szerző 368 oldal terjedelmű művében 15 fejezeten keresztül interpretálja a választott témáját. Hiánypótló szakmunka, ugyanis monografikus feldolgozása korábban nem készült az intézménynek.
Copyright (c) 2025 Kárbin Ákos (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A tanulmány Szegedi Kis István legközelebbi tanítványának és munkatársának, Ráckeve református lelkipásztorának, Skarica Máténak állít emléket, amely a prédikátor születésének 450. évfordulójára készült el, áttekintve a téma és a korszak releváns szakirodalmát. A prédikátor életrajzában a családfa és a családi kapcsolatrendszer mellett Ráckeve korabeli története, Skarica Szegedi Kishez fűződő viszonya éppen úgy megjelenik, mind peregrinációja, református kapcsolatrendszere és utazásai.
A piarista uradalom története 1806 és 1848 között
A 19. század elején súlyos anyagi nehézségekkel küszködő piarista rend I. Ferenc adományából megkapta az egyik legnagyobb múltú magyarországi nagybirtokot, a Szent István király által létrehozott székesfehérvári őrkanonokság ingatlanvagyonának (kusztodiátus) mintegy 50 000 holdnyi földterületét. A szerzetesek által irányított uradalom állandó jövedelmet biztosított a rendtartománynak, amit az iskolák fenntartására fordíthattak. A feudális gazdálkodásba lassan beletanuló szerzeteseknek azonban több kihívással kellett szembenézniük 1848-ig: a reformkori országgyűlések a régi gazdasági rend kereteit feszegették, megpróbálták újraszabályozni a földesúr és jobbágy kapcsolatát. Mindeközben a reformellenzék körében egy komplex társadalmi, gazdasági, politikai program bontakozott ki, ami egy polgári Magyarország megteremtését szorgalmazta. A piaristák ugyan követték a változásokat, mégis váratlanul érte őket az áprilisi törvények által teremtett új helyzet, ami – a rend szempontjából – bizonytalanságot, sőt az uradalom szempontjából több megoldhatatlannak látszó problémát vetett fel.
A pozsonyi vésztörvényszék hatása Erdélyben. Hírek és menekültek
A tanulmány eddig a kutatás által nem vizsgált kérdést feszeget. Azt igyekszik feltárni, hogy az Erdélyi Fejedelemség református elitjének levelezésében, egyéb egodokumentumaiban hogyan jelenik meg az 1671-ben kezdődött magyarországi protestánsüldözés. Emellett arra is választ keres, hogy milyen módokon próbált Erdély református nemessége segítséget nyújtani az üldözött magyarországi protestánsoknak. A kutatás eddigi eredményei alapján az erdélyi reformátusoknak naprakész ismereteik voltak a történtekről és több módon is igyekeztek segíteni. Egyrészt üldözött menekülteket fogadtak be, másrészt felhívták a nemzetközi közvélemény figyelmét az eseményekre és némelyek a katonai segítség adását is támogatták.
Copyright (c) 2025 Balogh Judit (Szerző); Bakonyi-Tánczos Vera (Fordító) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A Franekerben elhunyt magyarországi és erdélyi hallgatók teljes jegyzéke
Heidelberg bukása után (1622. szeptember 6.) a magyarországi és erdélyi protestáns diákok közvetlenül Észak-Hollandiába indultak, hogy ott folytassák tanulmányaikat a holland egyetemeken – elsősorban filozófia, teológia és orvostudomány szakokon. Így az első diákcsoport 1623 augusztusának végén érkezett meg Franekerbe, egy kis városba Frízföldön. 1811-ig, amikor a helyi fríz egyetemet bezárták, több mint 1200 magyar volt bejegyezve a Franeker Album Studiosorumba, ami sokkal több, mint bárhol máshol a Holland Köztársaságban. A mai ismereteink szerint sajnos legalább tíz magyar diák halt meg és temették el Franekerben tartózkodása alatt. Kilencüket akkoriban a helyi egyetemi templomban temették el, egy pedig később (1697-ben) Leeuwardenben, Frízföld fővárosában halt meg, ahol elmebetegség miatt bezárták (Andreas D. Szepesi). Ötük sírköve megmaradt, és ma a franekeri belvárosban található történelmi Martini-templomban látható. Két sírkő a 17. századból származik (Stephanus Csernátoni, eltemetve 1644-ben, és Joannes N. Szepsi, eltemetve 1658-ban), a harmadik – a 18. századból – háromszor használták, és három diák neve szerepel rajta: Stephanus G. Komáromi (1721-ben temették el), Michael K. Pataki (1735-ben temették el) és Daniel Zilahi (1770-ben temették el). További négy elhunyt és eltemetett magyar hallgató nevét máshol, többnyire a franekeri egyetem archívumában találtuk meg: Stephanus Némethi (1654-ben temették el), Georgius Balkányi (1666-ban temették el?), Michael Baxai (1683-ban temették el) és Samuel Vilmányi (1779-ben temették el).
Franekerbenmeghalt vagy eltemetett protestáns diákok Magyarországról és Erdélyből: Debrecen, Sárospatak, Gyulafehérvár, Nagybánya, Szatmár
Copyright (c) 2025 Postma Ferenc (Szerző); Bakonyi-Tánczos Vera (Fordító) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A bécsi udvar és a magyarországi protestáns lelkészek pere 1674-ben
A tanulmány az 1674-es gályarabper előzményeit tárja fel, különös figyelmet szentelve az 1673 februárjában Kassán kidolgozott protestánsellenes kamarai és egyházi javaslatcsomagnak, valamint annak bécsi recepciójának. A szerző új források bevonásával rekonstruálja a per politikai és vallási előkészítését, rámutatva, hogy a prédikátorok elűzésének terve nem pusztán egyházi kezdeményezés volt, hanem széles körű városi, szerzetesi és kamarai támogatást élvezett. A bécsi udvar kezdeti mérsékelt reakcióját követően 1673 végére a protestánsokkal szembeni fellépés szorrosan összekapcsolódott a Habsburg-ellenes felkelés politikai kezelésével. A per közvetlen előzményei a Benczédi László kutatásai révén jól ismert 1673-as kassai tárgyalások mellett az év végén tartott bécsi konferenciában csúcsosodtak ki, amely megnyitotta az utat a pozsonyi rendkívüli bírósági eljárás előtt. A kormányzati források elemzéséből kiderül, hogy a vallási türelmetlenség és a politikai centralizáció miként fonódott össze a protestáns gyülekezetek és lelkészeik elleni eljárásokban.
Copyright (c) 2025 Mihalik Béla (Szerző); Bakonyi-Tánczos Vera (Fordító) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A tanulmány Harsányi Zsolt Karácsony a gályán című novelláját elemzi a protestáns gályarabság irodalmi feldolgozásainak kontextusában. Az elemzés során vizsgálom a gályarab-téma korábbi irodalmi megjelenéseit, különös tekintettel Kocsi Csergő Bálint emlékiratára, ezt követően arra fókuszálok, hogyan jelenik meg ez a történelmi trauma Harsányi művében. Az írás rávilágít Harsányi irodalmi pályájára és annak ponyvairodalomként történő értékelésére is. A novella elemzése során olyan kérdéskörökkel foglalkozom, mint a testi-lelki szenvedés, az emberi méltóság elvesztése, a hit megtartó ereje, valamint a megbocsátás lehetősége egy karácsonyi szimbolikával átszőtt, tragikus történet keretében. A novella fontos szerepet tölthet be a gályarab-irodalom irodalomtörténeti kánonjában.
Copyright (c) 2025 Lovas Anett Csilla (Szerző); Bakonyi-Tánczos Vera (Fordító) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
A rejtett társadalmi hálózat információs értéke
1671-1681 között, I. Lipót nyílt abszolutizmusra törekvő hatalomgyakorlása időszakában a magyarországi protestáns közösségek sokrétű krízise intenzíven jelent meg a korabeli nemzetközi nyilvánosság előtt, különösen a Német-római Birodalom nyomtatott politikai diskurzusaiban. A Johann Joachim D’Orville (1633-1688), Hessen-Kassel fejedelemségét a regensburgi birodalmi gyűlésen képviselő diplomata követjelentései bizonyítják, hogy nemcsak az 1670-es évek nyílt felekezeti konfliktusa idején, hanem az 1680-as években, az Oszmán Birodalom elleni háború nagy erőpróbái alatt is hangsúlyosan és sokrétűen jelen volt a magyarországi protestánsok ügye a Német-római Birodalom politikai diskurzusaiban. Hessen-Kassel regensburgi rezidense sokrétű információkkal rendelkezett az 1681-es soproni diéta politikai jelentőségéről, Esterházy Pál nádor szerepéről, Thököly Imrével való tárgyalásokról, s Kollonits Lipót (1631-1707), a későbbi bíboros és érsek, ekkor bécsújhelyi püspök protestánsokkal szembeni fellépéséről. A hesseni követ figyelte Kollonich szerepét a szabad királyi városok mindennapjaiban nagy változást eredményező kamarai elnöksége kapcsán is. D’Orville s titkára, Niklas Wilhelm Göddäus (1646-1719) az 1681-es országgyűlést követően is rendszeresen jelentettek a magyarországi evangélikusok helyzetéről, a hitgyakorlás lehetőségeiről, elsősorban soproni evangélikusoktól szerzett hírek alapján. Az információszerzést segíthette Justus Eberhard von Passer (1652-1733), Hessen-Darmstadt későbbi, 1692-es és 1704-es bécsi követe, aki a császárváros életéről nyújtott sokoldalú kép mellett a magyarországi politikai viszonyokról is érdemi ismeretekkel rendelkezett. D’Orville megbízható értesüléseket kapott Hessen-Kassel bécsi ügyvivőjétől, Johann Jonas Schrimpftől, aki 1649 és 1696 között tevékenykedett Bécsben ágensként, majd rezidensként. Hessen-Kassel felkészült regensburgi rezidensének beszámolói bizonyítják, hogy bár a török háború és a Thököly-felkelés felszámolásának manifeszt nyomtatott hírei részben „eltakarták” a politikailag kényesebb felekezeti kérdéseket az 1680-as években, mégis a kevésbé nyilvános háttértárgyalások és kéziratos diplomáciai hírekben markánsan megjelentek a birodalmi gyűlésen a Magyar Királyság belpolitikai erőviszonyainak változásai, s a városi evangélikus közösségek szűkülő lehetőségei.
Copyright (c) 2025 G. Etényi Nóra (Szerző); Bakonyi-Tánczos Vera (Fordító) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Néhány újabb vonás a „riválisok”, Apáczai Csere János és Isaac Basire portréjához
Több mint tizenöt éve kutatom a négyszáz esztendeje született Apáczai Csere János és a hugenotta családi hátterű anglikán teológus, Isaac Basire gyulafehérvári tanári kapcsolatának és Apáczaira nézve tragikus konfliktusának hátterét. Az Apáczai -életmű iránti abszolút elismeréssel, sok holland- többek között utrechti és franekeri – kutatóút tapasztalatával. Ettől függetlenül „sine ira et studio” igyekszem felderíteni e szomorú történet további részleteit. Mindenkor kerülve az Isaac Basire-vel szemben szinte kötelező magyar elfogultság csapdáit, amelyek többek között Bethlen Miklós és az Apáczai -monográfiát író Bán Imre elkerült. A téma szépíró-feldolgozóinak zöme, például Szabó Magda és Németh László azonban korántsem. Korábbi fő forrásom, a Darnell-féle Basirius levélkiadás mellett most újabb szempontok vizsgálata is lehetségessé vált Davis F. Jones online elérhető szakdolgozatának és több orvostörténeti tanulmánynak köszönhetően. Ezekből kiderül, hogy Basire is elkötelezett, a polgárháborús Albionból öt anglikán, királypárti családból származó diákot önzetlenül kimenekítő pedagógus, továbbá tudatos egészségvédő, olykor még gyógyító is volt. Egy 17. századi, a tüdőbajról szóló könyv elemzéséből az is nyilvánvaló lett számomra, hogy ez az Apáczait oly korán elpusztító betegség az övénél kíméletesebb életmódot, s tudatos konfliktuskerülést kívánt volna meg. Végül érzékeltetem azt, hogy voltaképpen e két tanártárs sajnálatos módon nem élt a párbeszéd esélyével, noha, mint Kropf Lajos is beszámolt róla, francia nyelvtudásuk akár javíthatott volna személyes kapcsolatukon. Épp úgy, mint Basire gyógyítói és életmódjavító ismeretei.
Copyright (c) 2025 Petrőczi Éva (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
„Igaz, tiszta és dicséretes hitünkben és vallásunkban megmaradjatok”
Ebben a írásban I. Ferdinánd fiainak 1547-ben írt instrukcióinak keletkezési körülményeit, valamint a szöveg jelentőségét vizsgáljuk, továbbá magyar nyelven először publikáljuk magát a forrást. Ferdinánd hétköznapi latin nyelven fogalmazott bizalmas levelének címzettje nem a korabeli vagy kései nyilvánosság, az uralkodó fiai számára szánta sorait egyfajta erkölcsi vezérfonalként. Az intelmekben Ferdinánd figyelmeztette az ifjú főhercegeket, hogy tartsák be végrendeletének vallási utasításait, mindenekelőtt maradjanak hűek a katolikus hithez. A szövegben konkrét történések felidézésével ostorozza Miksa főherceg gyarlóságait. Ferdinánd felelősségteljes uralkodói tudatosságára például a szegényekkel való bánásmód kapcsán megfogalmazott utasítások utalnak. Az itt közölt intelmek személyes hangvételükkel egyedülálló bepillantást engednek Ferdinánd uralkodói normáiba és elvárásaiba, valamint abba, hogy miképpen ítéli meg legidősebb fiát, a későbbi Miksa császárt.
Copyright (c) 2025 Guitman Barnabás, Ujj Zoltán (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Copyright (c) 2025 Klestenitz Tibor (Szerző) https://creativecommons.org/licenses/by/4.0
Egy református néplap a Horthy-korszakban: a Keresztyén Család története (1920–1940)
A tanulmány a Horthy-korszak egyik jelentős, de ma már kevéssé ismert protestáns néplapjának történetét mutatja be. A Keresztyén Családot Czeglédy Sándor győri református lelkész alapította 1920-ban a protestantizmustól elidegenedő társadalmi rétegek megszólításának szándékával. A helyi orgánumként induló hetilap, amely elsősorban hitbuzgalmi, illetve életvezetési-gyakorlati tartalmakat közölt, viszonylag gyorsan jelentősnek mondható, húszezer fölötti példányszámra tett szert. Ebben szerepet játszott a Tildy Zoltán által vezetett Sylvester nyomdával való együttműködés, a református lelkészeknek a terjesztésben való közreműködése, illetve a hetilap naptárának népszerűsége. Az 1920-as évek aranykorát azonban a gazdasági világválság erőteljes visszaesése követte, aminek hatásait a nyomda csődközelbe kerülése és a szerkesztés színvonalának romlása is tetézte. A lap újjászervezése 1934-ben kezdődött meg, amelynek folyamata jól végigkövethető a szerkesztőségi levelezés segítségével. A lap számos munkatársa a református sajtó gondjainak megoldását az összefogástól, az egyes orgánumok munkájának összehangolásától, esetleg az azonos területen dolgozó szerkesztőségek egyesítésétől remélte. Ez a stratégia végül a Keresztyén Család esetében is érvényesült, amelynek irányítása 1939-ban a református püspökök vezetése alatt álló testület kezébe került, és működését – több kisebb lap beolvasztását követően – 1940 húsvétjától Református Jövő címen folytatta tovább.